Colegiul Universitar de Institutori Bucuresti

Referat
la                  Psihologia Varstelor

Tema:       Jocul, activitate fundamentala a copilului

                            

                           

		

Stim ca, fata de scoala unde invatarea este forma dominanta, in gradinita acesta este inlocuita cu jocul. Acesta este baza conceperii intregii activitati intructiv-educative. Fara joc nu se poate ajunge la o finalitate reala.Insa incepand cu grupa mare pregatitoare si pana la clasa a IV-A se foloseste jocul didactic.
		Jocul didactic ajuta la instruirea copiilor, le consolideaza si le precizeaza cunostinte despre lumea inconjuratoare. Ele imbina armonios elementele instructive si exercitiul cu elementele distractive. Voi vorbi mai mult in capitolul II al referatului despre joc in invatamantul primar.
		In capitolul III, dupa paralela realizata in capitolul II cu privire la joc si educatie, voi vorbi despre interdependenta ceror doua concepte, despre mondul in care jocul ajuta copilul in a se educa.	

Dupa J. Huizinga, jocul este o actiune specifica, incarcata de sensuri si tensiuni, intotdeauna desfasurata dupa regului acceptate de bunavoie si in afra sferei utilitatii sau necesitatii materiale, insotita de simtaminte de inaltare si de incordare, de voiosie si destindere.
		Jocul nu este o actiune fara utilitate imediata, dar generatoare de distractie si reconfortare, de sentimente de placere si de bucurie. Datorita spontaneitatii, jocul reclama o imbinare armonioasa intre cerintele situatiei de joc si aptitudinile celor care se joaca.
		Chateau spune ca jocul ofera posibilitatea aparitiei unor potentialitati care se concretizeaza selectiv si apare ideea ca jocul este o pregatire pt munca. Leontiev sustine ca jocul este o modalitate de exprimare a vietii psihice mai ales la varsta  prescolara de exercitare a personalitatii : originea jocului rezulta din decalajul dintre cerintele mediului extern si posibilitatiule copilului.
	Jocul ca activitate didactica specifica, indeplineste multiple functii : de distractie, de creativitate in conformitate cu varsta, in final de modelare si formare a personalitatii copiilor. Incorporate in activitatile didactice, elementele de joc imprima un caracter mai viu si mai atragator, aduc varietate si o stare de buna dispozitie, de veselie, de destindere. Prevenind aparitia oboselii.
		In procesele de interactiune din cadrul jocului au loc procese de invatare, importante pentru dezvoltarea sociala, cognitiva si psihomotorie. Jocul pleaca de la ideea ca are un scop, dar este deschis modificariloe, finalul sau nefiind previzibil. Nivelul jocului exprima nivelul dezvoltarii psihice a copilului, dar jocul este si un stimulator principal al dezvoltarii psihice, confirmand si prin acceasta locul lui fundamental in viata prescolarului.
Psihologia copilului ofera tabloul general al fiecarei varste si metodele de investigare biopsihica. Numai practica organizata pe baze stiintifice da posibilitatea sa se compare rezultatele obtinute, in cadrul real al evolutiei copilului. Invatatorul abilitat stie ca nu se poate bizui numai pe specificul unei singure metode. El va imbina, in primul rand, observarea conduitei generale a copilului cu metoda biografica.
		Metoda biografica dobandeste mai multa insemnatate catre sfarsitul clasei a treia - a patra, cand personalitatea copilului a prins contur semnificativ si evenimentele din viata personala au avut un anume impact asupra evolutiei sale.
		Scolaritatea mica sau cea de-a treia copilarie, coincide cu durata primului ciclu de instructie scolara, perioada in care se acumuleaza cunostinte si se formeaza capacitati psihice de baza care sunt deosebit de semnificative pentru urmatoarele etape pentru viitorul profesional, chiar pentru toata viata. De aceea sprijinirea de catre familie si scoala a dezvoltarii tuturor posibilitatilor acestui stadiu trebuie sa fie o preocupare centrala.
		Adaptarea la mediul scolar implica anumite modificari, si anume : modificari in programul zilnic, adaptarea la programul si tipurile de activitati scolare, modificarea educatorului, acum elevi vor avea un invatator, se schimba relatiile cu covarsnicii dar modificarile nu apar numai pe plan social-moral ci si pe plan fizic. Doua aspecte importante ale dezvoltarii fizice sunt cresterea in inaltime si in greutate. Intre 6 ani si 9 ani baietii iau in grueutate aproximaotiv 9 kg., iar fetele aproximatiiv 12 kg, in ceea ce priveste cresterea in inaltime baietii cresc cu aroximativ 19 cm, iar fetele cu 20 cm.
		Din punct de vedere al dezvoltarii psihice a scolarului mic, observam ca atentia este o conditie necesara in desfasurarea optima a tuturor proceselor informationale. O insusire importanta a atentiei, care se modifica pe parcursul invatamantului primar, o are volumul acesteia.
		La varsta scolaritatii mici asistam si la dezvoltare majora a limbajului, la imbigatirea vocabuluarului. Toate aceste aspecte sunt influentate puternic de chiar insusirea scrisului - cititului. Acest proces este principalul aspect al transformarilor privind limbajul intre 7 si 10 ani.
		O alta schimbare fundamentala care se petrece in planul gandirii odata cu intrarea in cea de-a doua copilarile, este dobandirea caracterului in functionarea ei. J. Piaget care a studiat sistematic stadiile inteligentei umane, considera ca «...perioada dintre 7 - 8 ani si 11 - 12 ani este cea a desavarsirii operatiilor concrete... ».
		Prin urmare in cursul acestui stadiu au loc o serie de schimbare si modificari din toate punctele de vedere. Copilul incepe sa inteleaga ca o norma, o regula este produdul intelegerii intre oameni si ca ea poate fi modificata daca toti sunt de acord. El exerseaza o experienta a participarii la elaborarea normelor grupului si a controlarii indeplinirii lor si totodata a autoreglarii in acord cu ele. Se pregateste astfel de autonomia normala care va fi atinsa in urmatoarele stadii. P. Osterrieth sublinieaza : « ...in grup si numai in grup copilul poate face experienta reciprocitatii si a solidaritatii, atat de esentialele pentru dezvoltarea sa mentala si pentru echilibrul sau viitor. (3, p.119).
		Complexitatea dezvoltarii psihice in aceasta etapa confera scolii un rol special. Fara a subestima importanta mediului familial, care ramane considerabila, rolul activitatii scolare este hotarator.
		Educatia urmareste sa stimuleze natura umana, sa dezvolte calitati generale ale speciei umane atat cat si potentialitati cu care este inzestrata de natura o permit. Oamenii astfel educati urmeaza sa-si desfasoare activitatea in societate, sa-si exercite anumite roluri sociale. In mod obiectiv, asemenea roluri se multiplica, se diferentiaza si ierarhizeaza de la o etapa la alta a dezvoltarii societatii. Educatia trebuie sa raspunda acetor cerinte sociale.
		Urmarind integrarea omului in societate educatia se preocupa in aceeasi masura de formarea personalitatii ale carei trasaturi ii vor permite fiecarui om sa asimileze in mod creator valorile sociale, subordonandu-se imperativelor acestora dar contribuind, in acelas timp, la depasirea si dezvoltarea lor in concordanta cu sensul general al dezvoltarii sociale.
		Dezvoltarea psihica este rezultatul interactiunii dintre factorii interni si externi, de aceea se considera ca in cadrul acestor factori educatia detine rokul conducator datorita specificului actiunii sale ce se manifesta nu numai direct, ci si indirect, prin intermediul celorlati factori. 
		Educatia isi creeaza ea insasi premisele eficiente prin elaborarea unor conditii interne favorabile. 
Ca factor extern, educatia contribuie la declansarea si intensificarea luptei dintre contrarii, furnizand in acelas timp si mijloace necesare pentru de pasirea si rezolvarea unor contradictii interne, pregatind totodata terenul in vederea aparitiei altora, procesul continuandu-se la infinit. Educatia nu numai ca ofera ceea ce urmeaza sa se asimileze, dar se preocupa in plus de modul « cum sa se asimileze », de constientizarea necesitatii de a invinge anumite obstacole.  
		Scoala contribuie la stimularea si consolidarea tuturor aspectelor pe care le implica cele trei dimensiuni, intelectuala, afectiva si relationala.
		Activitatea care declanseaza si stimuleaza dezvoltarea intregii personalitati este procesul de invatamant. Organizarea si metodica acetuia urmeaza sa tina seama de caracteristicile acestor dimensiuni.
Jocul are un caracter universal, fiind o manifestare la care este evidenta o lupta a contrariilor, un efort de depasire, avand rol de propulsare in procesul obiectiv al dezvoltarii ; jocul este o realitate permanenta, cu mare mobilitate pe scara varstelor. Evolutia sa in raport cu dezvoltarea perscolaritatii sau scolaritatii mici, cu alte activitati umane, cu unele mecanisme ale vietii sociale, ii determina, in diverse momente, loc si rol diferite, dar cert este faptul ca el nu lipseste, indiferent de varsta omului.
		Jocul din cadrul perioadei prescolare se schimba in perioada scolara mica si se transforma in joc didactic. El este cel care imbina elementele distractive cu cele de munca, de invatare.
		Rolul si importanta jocului didactic consta in faptul ca el faciliteaza procesul de asimillare, fixare si consolidarea cunostintelor, iar datorita caracterului sau formativ influenteaza dezvoltarea personalitatii personalitatii copilului.
		Jocul didactic este un important mijloc de educatie intelectuala care pune in valoare si antreneaza capacitatile creatoare ale scolarului. El este folosit pentru cunoasterea realitatii pe o cale mai accesibila deoarece copiii descopera unele adevaruri noi pentru ei, angajandu-se in eforturi de gandire ce le ofera satisfactii. Ei sunt participanti nemijlociti la propia formare si, antrenati in joc, ei sunt capabili sa depuna eforturi mari pentru indeplinirea sarcinilor date. Totodata, jocul didactic contribuie la dezvoltarea judecatii, memoriei, atentiei, spiritului de observatie, la cultivarea obisnuintei cu munca intelectulala si cea independenta. El constituie un mijloc si un procedeu deosebit de valoros de acumulare de noi cunostiinte, de echilibrare a procesului de invatare si a activitatii de joc, putandu-se desfasura atat in cadrul activitatilor libere cat si in cele comune. Este un prilej de a completa unele lacune, de a asimila si de a folosi cunostinte noi, de a -si dezvolta limbajul spre aspec fonetic, lexical, gramatical. 

		Instruirea si educarea elevilor prin scoala are drept caracteristica dominanta organizarea pe clase si lectii, dupa norme si reguli elaborate pe baza generalizarii experientei didactice.
		Ca sistem hipercomplex, unitar si dinamic, conditia de baza a unei functionari eficiente este organizarea. Dintre toate tipurile de relatii in care intra factorii/componentele sistemului, cea mai puternica relatie este aceea dintre continut si forma, concretizata in modul de organizare pe clase si lectii.
		Acest mod s-a dovedit a fi cel mai eficient pentru realizarea obiectivelor educationale, motiv pentru care, de aproape trei secole, a rezistat si s-a practicat in toate tarile. Si in zilele noastre, forma clasica de organizare a procesului de invatamant este lectia. In cadrul lectiei continutul devine activ, transformandu-se in stimuli ai capacitatilor necesare invatarii scolare.
		Comunicarea cunostintelor ca sarcina didactica dominanta, care a determinat tipul de lectie cu aceeasi denumire, nu are nici o valoare psihopedagogica daca nu este pusa in relatie directa cu consolidarea, ca baza necesara formarii capacitatilor si deprinderilor, obiective de mare importanta pentru dezvoltarea intelectuala, estetica, morala.Si poate condolida copilul lectiile mai bine, daca nu prin joc. In clasele primare jocul se transforma in joc didactic.
		In concluzie, in acest referat am incercat sa definesc jocul si educatia ca fiind cele mai importante aspecte ale dezvoltarii personalitatii, si nu numai,a scolarului mic. 

Bibliografie

1.	E. Cretu, Psihopedagogia scolara pentru invatamantul primar, edit. Aramis, Bucuresti, 1999

2.	I. Nicola, Tratat de pedagogie scolara, edit. Aramis, Bucuresti, 2000

3.	P. Osterrieth, Introducere in psihologia copilului, E.D.P., Bucuresti, 1976

4.	U. Schiopu, E. Verzea, Psihologia varstelor, E.D.P., Bucuresti, 1995

5.	T. Cretu, Psihologia varstelor, edit. Credis, Bucuresti, 2001